Filmové štúdiá "SOJUZMULTFILM" Moskva 1959
JANTÁROVÝ ZÁMOK
Scenár - R. JANUŠKEVIČ na motívy litovskej legendy
Réžia - A. SNEŽKO-BLOCKÁ Hudba - Ju. JUZEĽUNAS
Vedúca výroby - G. BRAŠIŠKITEOVÁ Výroba - B. KORNEJEV
Kamera - Je. RIZO Zvuk - B. FIĽČIKOV
Redakcia - Z. PAVLOVOVÁ
Postavy ozvučili - A. KONSOVSKIJ M. KUPRIJANOVOVÁ, V. JERŠOV
I. GOŠEVOVÁ, T. STRUKOVOVÁ G. IVANOVOVÁ
Dávno-pradávno sa u litovského ľudu traduje legenda o tom,
prečo morské vlny vyvrhujú na breh zlatistý jantár.
Ruské titulky: Scarlett@, Liliana© (www.dxp.ru)
Preklad a časovanie slovenských titulkov: M. M. *január 2021
Šťastne si sa vrátil, synku!
Neveľmi šťastne, mamička! Dnes nič neprinášam.
To nič... neúspech s úspechom bok po boku žijú.
Ak je tak, že bok po boku, to značí, že večer plnú loďku priveziem.
A načo nám je tak veľa? Stačilo by na obetu bohom, Kostites.
Stačilo by pre nás samotných, rodná moja. Bohovia počkajú.
Prečo nedymí tvoj obetný oltár, žena?!
Nemáme ti čo priniesť na obetu, Perkunus.
Počkaj na nasledujúci úlovok.
Nech je teda tak!
- Nechoď dnes na more, synku! - Neboj sa o mňa, mamička!
- Požehnaj mi šťastie. - Vezmi, synku, pre šťastie tento opasok.
Ďakujem, mamička. Ako len iskrí!
Svoje materinské slzy som do neho vtkala. Nech ťa ochráni v ťažkú minútu.
- Čo je s tebou, Jurate? - Nudím sa v svojom jantárovom zámku.
Ach... kiež by si počula mladého rybára, Jurate!
Dnes hral takú veselú pieseň, že sa mi doteraz žiada tancovať.
Čas večernej piesne nastal, najjasnejšia. Perkunus na teba čaká.
Unavená som... dnes spievať nebudem.
Ako sa opovažuješ?! Narúšaš prastarý zákon.
Si predsa jeho nevesta.
- Kto si? - Nespoznal si ma, rybár?
Jurate!
Áno, som to ja, nesmrteľná Jurate. A more je moje cárstvo,
ryby moje poddané. Okamžite ich vypusti!
Ani ma nenapadne! Som rybár, Jurate! Ryby sú moje živobytie!
- A ty si nesmrteľná, prežiješ. - Za túto drzosť, rybár,
by som ťa mohla potrestať. No dnes budem k tebe milostivá.
Ryby vypusti a namiesto nich si vezmi môj náhrdelník.
- Súhlasíš? - Súhlasím! A teba ako prídavok!
Človeče naničhodný! Ako si sa opovážil dotknúť sa cárovnej?!
Ani neviem, ako ho volajú... A načo by mi to bolo?!
Beztak si na neho ani nespomeniem.
Čajky bielokrídle! Žije môj Kostites?!
Nevieme! Nevideli sme ho! Nevideli!
Ale veď toto je práve ten rybár, čo hráva veselé piesne!
Odnesme ho k cárovnej.
Nech ju rozveselí.
- Čo je to tam za šum? - Tamtí zlomyselníci namiesto toho,
aby jantár zbierali, privliekli utopeného rybára.
- Pestúnka, oživ ho. - Jeho život je v tvojej moci, cárovná.
Iba tvoj bozk ho môže prinavrátiť k životu.
- Kde som to? - V jantárovom zámku cárovnej Jurate.
Tak sme sa znova stretli. Ako ťa volajú?
Kostites. Som v tvojej moci, Jurate.
Usaď sa a rozpovedz mi o zemi.
Krásne tam tak nie je, ako tuná u teba, cárovná. No je tam lepšie, teplejšie.
Kiež by si videla, aké nádherné sú pobrežné duny,
osvietené slnkom. Kiež by si počula ten šum sosien...
súhlasila by si so mnou, cárovná.
A pri návrate domov ma na brehu čaká mamička.
Mamička!
Hej, sluhovia! Rozveseľte hosťa! Hlavne tak, aby na ňu zabudol.
Teraz už zabudol na zem.
A ona zabudla na svoju hrdosť. Z toho nám hrozia len problémy.
Čajky bielokrídle! Nevideli ste môjho synčeka?!
Videli sme jeho zničenú loďku.
Ó, beda mi! Niet viac nádeje.
Čas večernej piesne nastal... a jej stále niet! Jurate!
Čo?! Čo to spievaš?!
Stoj! Stoj!
Dávno som tu, starká?
Dávnučko. Čajky oznámili, že tvoja mamička od žiaľu zomiera...
a ty si tu tancuješ!
Chuderka mamička! Musím sa vrátiť na zem!
Dobre! Pomôžem ti!
- Sadaj! Tuná tento ťa odvezie na zem. - A kdeže je Jurate? Pôjde so mnou!
Tá ťa dohoní, rybár. Ponáhľaj sa, kým je ešte čas.
Odvezieš ho do čiernej priepasti a prikážeš uväzniť ho.
Načo ma vezieš dole? Treba mi ísť na zem!
Aj dole je zem. Príkaz znel... pochovať ťa tu.
Kto ťa naučil túto pieseň?!
Cárovná! V zámku nastala zrada! Pestúnka chce zabiť človeka!
Tíško!
Človeka?! Človek je v tvojom zámku?!
Maj zľutovanie! Milujem ho!
Nech je potom tvoj zámok jeho hrobom!
Kostites, milý môj!
Upokoj sa, nie je tam! Odviezli ho do čiernej priepasti.
Rýchlo! Musíme ho zachrániť!
Hej... a kde je Kostites?!
Tamto je!
Kostites... Ponáhľaj sa k nemu, doveď ho na breh... ja zatiaľ...
Ty zostaneš tuná, Jurate!
Nie! Ja utečiem na zem!
Potom vedz, Jurate, že na zemi sa staneš smrteľnou.
Nech je tak! Radšej byť smrteľnou, no poznať šťastie!
Pozri, jantár! To je všetko, čo zostalo z môjho jantárového zámku.
- Kostites! - Mamička!
Rodný môj, predsa si sa vrátil!
A nie sám... so mnou aj Jurate!
Perkunus, zadrž!
Buďže prekliaty, krutý Perkunus!
Aj tak som silnejší od teba, pretože ona ma miluje!
Zomrela!
- Jurate! Jurate... - Kostites!
Prešli celé veky, no doteraz vyplavuje more k litovským brehom
kúsočky zlatistého jantáru.
Doteraz mládenci na znak vernej lásky
podarúvajú svojim milým jantárové náhrdelníky.
KONIEC
www.Titulky.com